Rip and sync by G5iscH
MORDET PÅ ORIENTEXPRESSEN
Klagomuren, Jerusalem 1934
Han sa exakt fyra minuter.
Skynda.
Två perfekta ägg den här gången?
Kanske?
Jag skyller på hönan.
Varför lägger hönor ägg av olika storlekar?
Det är inte du, mon ami. Det är två fina oeufs.
Herr Poirot...
Tre religioner råkar snart ut för upplopp.
Om ni tänker utföra ett av era mirakler så är det dags nu.
Ta äggen. AIlons-y!
Poirot!
Jag ber om ursäkt för...
Det är inte det...
Det är obalansen i...
Ja.
Det var bättre.
Ursäkta mig. Ur vägen, tack.
Kalla fram de anklagade.
Rabbinen...
prästen...
och imamen.
Det är som ett gammal skämt.
Rabbin, prästen och imamen.
Ursäkta mig, jag är belgare.
Låt oss börja.
I Heliga gravens kyrka, ovanför oss, -
träffas tre representanter under överinseende -
av poliskommissarien för att diskutera en tidsplan för marknadsanvändningen.
En timme efter detta spända möte -
upptäcks att en ovärderlig relik har stulits.
Det sägs att en av dessa tre män har stulit den.
Polisen hittar inga bevis alls.
Jag hittar ett.
På den pedantiskt välskötta freskväggen, -
en enda spricka från en ovarsam klättring -
med en hårdsulad sko eller möjligen stövel.
Mina damer och herrar, vi måste ställa frågan, -
vem som drar fördel av detta brott.
Våra tre heliga män lever blygsamt.
Deras skor har tunna sulor.
Plötsliga rikedomar och rubiner skulle vara -
allt för iögonfallande. De vinner inget.
Vi behöver en beväpnad vakt vid södra porten.
Tack så mycket.
Den enda -
som kan ha nytta av stölden och oron som orsakats -
är en man vars arbetsrum jag lät genomsöka i morse, -
medan jag väntade, något besviken, på min frukost.
Svårigheter med ägg. Ni behöver inte veta det.
En man som får stor lön för att hålla ordning i Jerusalem.
Jag menar naturligtvis poliskommissarien.
En man som inte önskar förlora en välbetald post-
när det diskuteras självstyre bland Iokalbefolkningen, -
som har stövlar, och som jag tror nu ångrar -
att han bjudit in mig som konsult i fallet.
Hur vågar ni anklaga mig!
Polisinspektör, -
sökte ni genom arbetsrummet som jag bad om?
Ja, sir.
Och hittade ni detjag sa?
Ja, sir. Precis det ni sa.
Halt!
Ni måste leverera det, kapten. Genast på morgonen.
Det blir bra, sir.
Bagaget är ombord, sir.
Jag fick äran att eskortera er till båten.
Till Stamboul? Åker ni genast tillbaka till London?
Jag är trött och har förtjänat en liten semester.
Jag vill titta på tavlor och ha för mycket egentid.
Ni stirrar. Slutar det?
Det bara...
Hur visste ni att det var han, sir? Bara av en liten spricka i muren.
Jag har fördelen -
att bara kunna se världen som den borde vara.
Och när den inte är sådan, sticker bristerna ut, -
som näsan mitt i ansiktet.
Det gör livet outhärdligt.
Men det är användbart när man utreder brott.
Ni ser in i deras hjärtan och deras sanna personligheter.
Och vad folk än säger så finns rätt och fel.
Det finns inget däremellan.
Vi måste skiljas åt här.
Nej, sir, jag ska eskortera er till färjan.
Vi ska aldrig ses igen.
Kan ni rätta till slipsen, tack? Bara lite.
- Ja. - Utmärkt.
Sista passagerarna!
Ursäkta.
Det är snart lagat.
Men blir det fixat i tid?
Vi arbetar!
Jag har en anslutning i Stamboul. Den avgår imorgon klockan sju.
En mycket sjuk patient väntar på mig iL0nd0n.
Jag är läkare.
Läkare.
Jag är läkare.
Jag skriker på er på engelska, och nu görjag det högre och långsammare.
Mycket dumt, förlåt.
Kan jag hjälpa till? Låt mig hjälpa.
Jag känner igen er mustasch.
Från tidningarna. Ni är detektiven, Hercules Poirot?
Hercule Poirot. Jag är ingen Iejondödare. Mademoiselle.
Mary Debenham. Jag kan glömma namn, men aldrig ett ansikte.
Inte ert, i alla fall.
Kommer ni från Bagdad?
Det är sant. Ingen detalj undgår er.
Er biljett.
Jag kan också fråga om ni trivdes där -
som guvernant?
Kritan på er krage och geografiboken.
Guvernant eller kartograf. Jag gissade.
Jag börjar alltid med geografi -
och kör hårt med dem tills de kan världskartan.
De kanske blir vilse i världen, -
men de vet för sjuttsingen var de befinner sig.
Kedjan är loss. I rättan tid.
Jag känner mig så fri här ute på havet.
Jag önskarjag kunde njuta av det.
- Vi borde vara fria, Mary. - Inte nu.
När det är över.
När det är klart.
Då kan inget komma åt oss.
Min semester börjar här.
Jag kan se stadens själ i dessa enkla bröd.
Världen insisterar på förstörelse, men här -
bakas mästerverk på beställning varje dag.
Monsieur Poirot!
Mohammed!
Mohammed, min vän, -
du är en konstnär.
Min vän!
Ursäkta.
Här. Kom, kom.
Bry er inte om oss, vi söker bara en plats för ett gräl.
Det tar oss 20 minuter eller så, -
och vid det laget är vi överens, eller åtminstone jag.
Monsieur Bouc!
Poirot! I köket?
Han känner lukten av ett perfekt bakverk fortare än han griper -
en juveltjuv.
Jag är inte längre polis. Jag kan inte få ut dig om det går illa.
Det här är min käre, gamle vän, den högt värderade -
Poirot, som jag känner sedan länge. Hercule Poirot, det här är...
- En prostituerad. - Ja.
Det ärjag. Du har inte sagt att du har berömda vänner.
Jag är den enda som aldrig frågar honom -
om hans fall, förjag bryr mig inte.
Han dömer mig inte för attjag är hemsk.
Det är du verkligen.
Madame, Bouc, en drink?
Du har mig bara för en timme.
Jag ska åka med Orientexpressen klockan sju, officiella direktörsaffärer.
Min farbror betalar mig för att vara ombord på hans ljuvliga tåg -
och långt borta från honom -
på hemmakontoret, -
anförtrodd att dricka vin och äta middagar i evighet.
Nepotism är en konstart.
Och du är dess Michelangelo!
Herr Poirot.
Är ni också prostituerad?
- Absolut inte. - Stör den här mannen er?
Han tänker göra det.
- Ni är från brittiska konsulatet. - Det stämmer.
Det gäller Kassner-fallet.
Ja, precis.
Hade jag rätt i vissa förutsägelser?
Absolut.
Jag behöver inte läsa telegrammet.
Så lustigt.
Har någon varit otrogen eller dött?
Båda, tyvärr.
Någon har -
avbrutit min längtan efter vila.
Det verkar som om jag måste resa med dig ikväll, Bouc.
Kan du skaffa mig en kupé på Orientexpressen?
Min vän, -
jag kan säkert ordna med en säng på mitt tåg -
mitt i vintern. Tre dagar, -
utan bekymmer eller brott. Du kommer att älska det.
Mademoiselle, det var ett nöje. Sir.
Ert bagage har tagits omhand och avgifterna är betalade.
Ni blir mött i Calais -
och eskorteras sen till Dover och sen med tåg till London Victoria.
- Jag vill formellt tacka. - Sluta prata.
Ni gör det värre.
- Här är dricks. - Tack, herr Marquez.
Jag bar inte ens ert bagage.
Jag har haft en bra vecka.
Vi firar när lyckan ler och vi delar vår lycka.
Kom ihåg att säga trevliga saker om oss amerikaner.
Nej!
Stanna!
Följ mig. Jag ska visa er till vårt bästa bord.
Varsågod, vårt bästa bord.
Nej, jag vill ha det där.
Hej, Masterman. Har ni allt?
Snällt att fråga, herr MacQueen. Jag gör inga misstag.
Kära nån! Det är greve Andrenyi.
Kom, kom.
Jag såg er dansa på Monte Cristo. Fårjag ta en bild?
Förlåt. Snälla, mitt ansikte, nej!
Ursäkta.
Simplon Orientexpressen -
med stopp i Sofia, Nié, Belgrad, Vinkovci, Brod, -
anslutningar till Bukarest, Zagreb, Trieste, Venedig, Milano, Lausanne, -
Dijon, Paris, Boulogne, Calais, -
och anslutning till Dover och London, avgår om femton minuter!
Den här vägen, Michel! Dyrbart bagage. Jag behöver en förstaklasskupé.
Ge min vän specialbehandling. Jag vill att han tas väl omhand.
Monsieur Bouc, det är fullt. Det finns ingen plats.
Gör rum då. Han kan få nummer elva.
Elvan hålls öppen för specialtillfällen.
Den är mycket bekväm.
Elvan är upptagen. En professor har bokat den.
Finns det inte en enda sovvagn i första klass?
Tyvärr, sir.
Andra klass?
Det finns ingen plats alls.
Mademoiselle Debenham.
Herr Poirot, ska ni följa med?
Det beror på vem som vinner debatten.
Har alla passagerare kommit?
Alla utom en. Herr Harris.
"AIIa passagerare måste checka in minst en halvtimme före avgång" -
"annars förverkas deras plats."
Halvtimmen är förbi. Platsen är förverkad.
Ta herr Poirots bagage till vagn tre med herr MacQueen.
- Merci, Bouc. - Njut av resan, min vän.
Välkommen, sir.
Nummer tre har otur.
Ursäkta, madame. Jag menade inte att vara respektlös.
Ni kunde försöka vara lite.
På tågresor stöter man alltid i någon.
Det är underbart.
Men jag ser fram emot att komma tillbaka.
Resor är bra för kryddig mat, moskéer, och att träffa män.
Men till slut saknar man sin egen säng.
Jag har blivit anklagad för attjaga en äkta man utomlands.
Jag kan inte förneka det. Jag tycker om att vara ensam.
Men en dam har vissa behov som förtjänar att uppfyllas -
och lämpligen regelbundet.
Kära nån! Det brinneri köket!
Farväl, madame.
God kväll.
Nummer nio.
God kväll.
Hur står det till? Bonsoir.
Nej, efter er.
Aha, nummer tre.
Är ni herr MacQueen?
Jag tror att ni har fel kupé.
Ursäkta, är det ett problem, sir?
Nej, inget problem alls.
Tåget är fullbokat.
Jag tror att vi är, vad säger man... "rumskamrater".
Jaså?
Jag är lika besviken som ni. Det här är trevligt.
Kom, mina älsklingar.
Nej.
Här?
Varför är det inte uppackat?
Fem minuter till avgång. Sista utropet!
Ska vi borsta er?
Vad tar dem så länge?
När vi kommit härifrån, ha dem att bädda.
Det är ordnat, herr Ratchett.
Nej, jag vill ha bäddat. Och hämta min diktafon.
Hundar på bordet. Det äckligaste jag sett.
- Ja, sir. - Hämta MacQueen -
och be honom ta med alla kvitton från Milano-försäljningen.
- Gör det. - Ja, sir.
Gör det nu.
- Sa jag inte gör det nu? - Genast, sir.
"Bäst du aktar dig."
Ert kaffe, herr Ratchett.
Vem gjorde det här?
Jag vet inte, sir.
God eftermiddag, fru Hubbard.
Hej, herr Masterman.
Hej där.
Om era ögon dröjer sig kvar längre fårjag begära hyra.
Jag betalar.
Ta en drink till.
Blev ni förolämpad?
Besviken.
Vissa män har ett bra utseende.
Allt de måste göra är -
att vara tysta så kan de ta hem vilket pris som helst.
Ändå öppnas munnen.
Är allt bra, fru Hubbard?
Ni har en stark intuition, det vetjag.
Min andre make brukade säga det.
Vänta lite, det var min förste.
Ja.
Den klokaste man jag träffat.
Ansikte som en kålrot, men jag älskade den kålroten.
Det var trevligt att talas vid.
God natt.
Monsieur Poirot?
Voilâ.
När ni äter middag -
flyttarjag MacQueen till Boucs kupé.
Ni reser i första klass, monsieur.
...och äggen?
God eftermiddag.
Fru Hubbard.
God eftermiddag.
Varsågod.
- Med hälsningar från Orientexpressen. - Tack, herr Bouc.
Jag finns här för allt ni behöver.
Nej, tack. Jag dricker inte.
Tål ni det inte?
Jag tål inte synd.
Och det är i synden djävulen hittar sina offer.
Vi borde inte prata mer.
God eftermiddag.
Monsieur. En aperitif?
Tyvärr harjag ett möte med tågets direktör.
Han skulle gå ändå.
Sir.
Har du gjort dig hemmastadd?
Som annonserat.
Ändå är det bästa på tåget inte maten.
Det är något speciellt med -
en samling främlingar, sammanförda i dagar utan något mer gemensamt-
än resan från en plats till en annan, -
för att aldrig se varandra igen.
Långtråkigt och anonymt, plus ett-
konstant mjukt gungande.
Med dina hobbyer kommer du aldrig att bli något.
Det hoppas J39-
Beställ fisken åt mig.
Byt ut havsabborren mot sjötunga, endiver mot potatis och -
brunsåsen mot vitsås.
Garçon, det låter fantastiskt. Detsamma åt mig.
Prinsessan Dragomiroff.
Om jag skulle gifta mig för pengar, så skulle jag göra det för så mycket.
Jag borstade Dalia i morse.
Nej, du torterade min älsklingsvovve.
Jag bad dig borsta henne.
Njuter du ännu av Dickens?
Mycket, mon ami.
Med dina böcker och eskapader missar du romans.
Romanser blir alltid bestraffade.
Det fanns...
Det fanns någon en gång.
Framöver önskarjag att inte placeras bredvid den mannen.
Likar ska placeras med Iikar. Vi är inte Iikar.
Inte alla bryr sig om ras, professorn.
Det är med respekt för alla som jag föredrar att hålla dem åtskilda.
Att blanda rött vin med vitt skulle vara att förstöra dem båda.
Jag tycker om ett gott rosévin.
Hej, hur står det till? Har ni något emot -
Om J39 $l0Q mig ner här?
Dessert är en njutning -
och jag känner mig lite löjlig att njuta för mig själv.
Jag är nöjdast närjag är ensam.
Men -
för en liten bit av tårtan får ni gärna sitta.
Med nöje. Ursäkta, en gaffel?
Jag har försökt lära känna er, herr Poirot.
Jag har aldrig ens suttit så nära någon berömd förut.
Nej, nu Ijugerjag.
En gång sattjag på en buss med Ty Cobb.
Baseballspelare, Detroit.
Fårjag ta den lilla krulliga biten ovanpå?
Niärudda.
Ni är en underlig, besynnerlig man.
Jag är i en ålder då jag vet vad jag tycker om och vad jag ogillar.
Detjag tycker om njuterjag enormt av. Detjag ogillar stårjag inte ut med.
Till exempel småpratet innan det som leder till en affärsdiskussion.
Ni är lustig.
Okej.
Jag vill erbjuda er ettjobb.
"De oskyldigas hämnare." Det är vad de kallar er i tidningarna.
Och är ni oskyldig?
Jag är affärsman.
Jag är konsthandlare. Jag menar, jag är ny.
Men min nybörjartur har försvunnit.
Reliker, antikviteter.
Mattor, konstigheter. Österländska.
Jag är ny på det, så jag är en amatörvärderare.
Men jag har ett litet problem med de här -
så kallade konstkännarna.
Det är inte många av dem man kan lita på.
Vissa av mina klienter -
köper en antikvitet, -
får veta att den inte är ett original, -
vilket knappast är mitt fel, -
om en kashansk silkesscarf är fejk.
Eller hur?
Men jag har fått några fiender.
Jag har fått brev, folk som hotar mig.
Jag tror att det troligen är italienarna.
Jag sålde dem ett set orientaliska mattor i Milano.
Och köparna var inte så glada över ursprunget.
Och nu vill de ha pengarna tillbaka med ränta.
Italienare.
En guinea är en guinea.
Och sen kommer genidetektiven.
Jag?
- Ja, ni. Hercules Poirot. - Hercule.
Så här vill jag att ni gör.
Jag vill anlita er att skydda mig -
tills jag kommer till ett tryggt ställe.
Det är Iättförtjänta pengar för er.
Och det skulle lugna mig.
- Jag förstår. - Bra.
Jag vägrar.
Ursäkta? Det var illa.
Jag kanske inte var tydlig nog.
Ni förstår, någon är ute efter mig.
Och jag vet attjag inte är den bäste.
Och om det finns en värld efter denna, så blirjag dömd, precis som ni.
Men...
Jag har inte så bråttom till det.
- Siktar ni med pistol på mig? - Nej.
Inte på er, på världen.
Jag existerar i världen. Sikta inte på mig.
Hur låter tiotusen för en vecka?
Det är generöst. Men jag måste tacka nej.
- Femtontusen? - Ni hörde inte. Jag tackar nej.
Jag förstår.
Är det inte ett tillräckligt stort fall för den store Hercules Poirot?
Inga kamerablixtar...
Ni säljer fusk till gangstrar. Ni får ta konsekvenserna.
Jag hittar kriminella. Jag skyddar dem inte.
Så ni säger nej till mina svarta pengar.
Jag säger nej till er, herr Ratchett.
Det där med pistolen. Var det det?
Det är mycket mer personligt än så.
Jag gillar inte ert ansikte.
Om ni ursäktar mig.
Ni gillade min tårta, eller hur?
Tårtan var utmärkt. Ha en bra eftermiddag, mr Ratchett.
Tack.
Kallt.
Min ljuva Katherine.
Min älskling.
Herr Dickens.
Herr Ratchett?
Det är ingenting.
Bra, sir.
God natt.
Fru Hubbard?
Det är alltid fru Hubbard.
Fru Hubbard.
Dog vi?
Mina damer och herrar, tåget har spårat ur.
Mår ni bra, herr Marquez?
Jag mår bra. Tack.
Herr Bouc talar med er -
på morgonen. Ni är tryggast i era kupéer.
Naturligtvis.
Kommer vi att dö?
Min Katherine.
Min vackra...
Mina damer och herrar, tyvärr kan tåget inte fortsätta.
Ja, förutom neråt.
Hur länge ska vi sitta här?
Någon måste göra någonting.
Så klart attjag gör något. Jag gör ingenting.
För precis två timmar och tio minuter sen, då vi inte anlände till Brod som planerat, -
förstod stinsen säkert vår situation -
och har redan sänt iväg ett team som kan gräva fram loket, -
rensa rälsen och få iväg oss.
Tills dess kan jag försäkra er -
om att vi kommer att ha det varmt, få mat och ha det bekvämt.
Vi kan gå.
Då kan vi dö av förfrysning.
Jag har en anslutning jag måste hinna med.
Min båt avgår från Frankrike i övermorgon.
Utan er, gissarjag. Eller mig i London.
Jag håller er ansvarig för min tidsförlust, herr Bouc.
Ni kan inte hålla mig ansvarig för vädret.
Givetvis kan jag det. Det är ni som är här.
Och min konferens i Turin?
Och jag har ett möte på bilfabriken i Sochaux.
Ja, det ligger i Guds händer.
Det är inte för oss att säga -
om vi anländer trygga till vår destination, -
eller om vi likt Lucifer måste falla.
Frukost till er, herr Ratchett.
Bonjour, herr Masterman.
Är det något problem?
Jag vet inte, sir.
Herr Ratchett?
Ursäkta mig.
Det är kall luft.
Hämta genast monsieur Bouc och också doktor Arbuthnot.
Gode Gud!
Rör inget, bara kroppen.
Gode Gud, det här är förfärligt.
Först snön och nu...
Jag måste träffa polisen och vittna på någon solkig station.
Och en man har avlidit.
Han blev knivhuggen.
En lång, rakeggad kniv.
Många knivhugg, några grunda, andra skar igenom muskler.
Vänster- eller högerhänt?
Det handlar inte om det.
Mördaren verkar ha blundat och huggit i blindo.
Kan ni uppskatta dödstidpunkten?
Svårt att säga med fönstret öppet, -
men jag gissar mellan midnatt och kl. 02.00.
Ingen gick in här då. Jag satt på min plats hela natten.
Jag hade sett om någon gick in. Det är omöjligt.
Tack, doktorn. Gå till restaurangvagnen.
Michel, säkra den här vagnen.
Poirot.
Jag behöver din hjälp, min vän.
Du måste hitta den som gjorde det.
Jag bönfaller er, å Orientexpressens vägnar.
När polisen kommer kan vi ge dem ett avslutat fall.
Du är den enda som kan rädda mig.
Din tillit är rörande, mon Cher. Men jag måste få vila.
Se det som ett litet pussel på stranden.
Det här är inget för din hjärna!
Du tar reda på passagerarnas bakgrund.
Du etablerar deras äkthet. Sen gör du vad du gör.
Du sitter i en stol, äter tårta, -
och du tänker till lösningen dyker upp.
Vad ska du annars göra medan vi sitter här?
Utan stimulans kommer dina hjärnceller att svälta och dö.
Är det vad jag gör? Sitter -
och äter tårta och får en bra idé?
- Jag vet inte. - Jag har min bok.
Fan ta din Dickens!
Polisen kommer att välja ut någon, -
rätt eller fel person, och hänga honom.
Troligtvis herr Marquez, -
av ingen annan orsak än att han heter Marquez.
Eller doktor Arbuthnot på grund av hans hudfärg.
Du är den enda som kan skipa rättvisa.
- Ge mig en ritning över vagnen. - Naturligtvis.
- Allas pass. - Vad som helst.
Ordna förhör med alla passagerare.
Bevis, ordning och metod, tills brottslingen träder fram.
Jag godkänner inte mord, min vän.
Varje dag träffar vi människor vi inte gillar,-
men vi dödar dem inte.
Vi måste vara bättre än bestarna.
Så låt oss hitta mördaren.
Vad är det som pågår?
Mina damer och herrar, tillåt mig...
Det verkar som om vår dåliga tur har förvärrats.
Alltså...
En passagerare på tåget är död.
Monsieur Ratchett.
Det verkar som om de fick honom till slut.
Du tar för givet att han blev mördad?
Nej då.
Jag menar bara att han var vid god hälsa.
Han hade sina fiender, bara.
Han blev faktiskt mördad.
Gode Gud. Ett mord, här?
Tyvärr, madame.
Gud vare honom nådig.
Någon rotade runt i min kupé mitt i natten.
Ingen trodde mig.
Vad är det som händer?
Eftersom vi är insnöade harjag tagit på mig -
att hitta brottslingen, för min vän, monsieur Bouc.
Varförjust ni?
Mitt namn är Hercule Poirot -
och jag är antagligen den bäste detektiven i världen.
Jag ska tala med er alla, men för ögonblicket-
måste ni hålla er i era kupéer med dörren låst.
Jag känner mig som en fånge.
Det är för er egen säkerhet.
Om det skett ett mord, -
så finns det en mördare.
Mördaren finns bland oss, -
ombord på tåget, nu.
Var dörrarna mellan vagnarna låsta på natten?
Absolut. Jag gjorde det själv.
Tåget har genomsökts. Ingen gömmer sig i det.
Vi kan begränsa utredningen till de som finns i Calais-vagnen.
Bouc, du får assistera mig.
Som den enda som sov i en annan vagn, -
är ni den enda som inte är misstänkt.
Herr MacQueen, är det verkligen dags att dricka nu?
Min chef är död.
Jag har ingetjobb och ni ser på mig som om det varjag.
Vi anklagar ingen.
Ni kände honom, så här får vi de viktigaste fakta.
Var ni hans släkting?
Nej, hans sekreterare.
Bokade hans resor, beställde hans stekar.
Mannen åt mer stek än jag någonsin sett.
Han handlade med antikviteter.
Han var inte kvalificerad, hade inte öga för det eller språkkunskaper.
Sanningen är att han inte hade huvud för affärer, bokföring, -
inte för något.
Jag tog hand om allting.
Hur länge var ni anställd av honom?
Om tjugo dagar blir det ett år.
Jag gillade inte spritförbudet, -
så jag reste utomlands och hamnade i skuld.
Jag är advokat enligt utbildning, -
inte till Iäggningen.
Jag var hemskt dålig på det.
Tyckte ni om honom?
Jag tyckte om hans pengar.
Ratchett var oartig, -
krävande, förolämpande och troligen en brottsling.
När såg ni honom sist?
Det måste ha varit strax efter kl. 22.00.
Vi gick igenom vår försäljning i Italien.
Milano, försäljningen av förfalskningarna?
Ja. Han ville se över kontona.
Jag måste översätta allting, -
för kontrakten var på franska och han kan inte ett 0rd.
När vi stannade i Vinkovci -
började jag prata med den färgade doktorn, Arbuthnot.
Vi tog några drinkar och sträckte på benen.
Han hade -
underliga åsikter om Stalin som jag måste ändra på.
Jag är inte rasistisk men jag brukar inte gilla britter.
När avslutade ni?
Han gick strax efter kl. 02.00.
Kände ni till några speciella fiender som Ratchett kan ha haft?
Kära nån.
Välj ett nummer.
Berättade han att han blivit hotad?
Han hade fått några hotelsebrev.
Jag har dem kvar. Några, i alla fall.
Han rev sönder resten.
Kastade dem i elden.
Det är de här.
BÄST DU AKTAR DIG
INGEN BESEGRAR OSS
Merci, herr MacQueen.
Tack.
Om vi har fler frågor, hör vi av oss.
Har ni tänkt på spanjoren?
Marquez. Riktigt intressant.
Och sådana som han, -
de har inte samma motvilja mot mord, historiskt sett.
Ni sa att ni inte är rasistisk.
Jag antar -
att det beror på rasen.
Och det gick så bra för honom.
- Är det MacQueen? - För tidigt att säga.
Jag kan inte se honom hugga en man tolv gånger i raseri.
Inte nykter. Vem var det då?
Jag vet inte ännu. Det är dags att fråga.
- Fråga vem? - Offret.
Han har tolv huggsår och som Arbuthnot sa är det inget mönster.
Om läkaren är den skyldige, -
lät han det inte påverka hans ansvar.
Titta, armbandsuret. Stannat på kl. 01 _15_
Det stämmer med läkarens tid.
Det är möjligt. Definitivt.
- Jag förstår inte. - Jag förstår inte själv.
Jag förstår ingenting.
Om du ser på de här två såren, -
så är de kraftiga och djupa, men bara lite blod.
Men det här var en attack i ursinne.
Hugg här och där. Inget mönster, bara extremt våld.
Och under tiden ligger offret, energisk och ivrig och full av kaffe -
helt stilla och tar emot döden utan kamp, -
trots att han här -
har chansen att försvara sig.
Till dig.
Nu ska vi se.
Barbital. Knockoutdrink.
Drogade honom så att han inte kunde använda den här.
Och här en damnäsduk.
En Iyxartikel, handgjord. Tvåhundra francs i Paris.
Och den har till och med initialen
- Och vår lilla vän, piprensaren. - Annu en ledtråd.
Ja, många ledtrådar som lämpligen lagts hit.
Men bara en verkar vara äkta.
Och kanske det här askfatet visar sig vara det oavsiktliga.
Ett förkolnat fragment av ett papper.
Möjligen ett försök att bränna bevis.
Får vi låna er utrustning?
Tack.
Jag föredrar att förstå -
varför en ledtråd lämnas, istället för vad det är för föremål.
Vi söker sanningen från insidan, inte från utsidan.
Men i det här fallet välkomnarjag lite vetenskaplig assistans.
Du fårjustera Iågan.
Det är ännu ett av de hemska breven.
Du har fel, mon ami.
Det här har en hemlighet att berätta.
Titta.
"...bl0d på händer, du ska dö."
Vad betyder det?
Följ med mig, Bouc.
Låt oss fylla i Iuckorna.
Det här var inte ett pussel på stranden.
Jag vet vad den döde hette på riktigt.
Det var inte Ratchett, utan Cassetti.
Jag känner igen det namnet.
Då känner du också namnet Armstrong.
Armstrongfallet?
Historien chockade världen.
För två år sen -
vaknade den kände piloten överste John Armstrong -
och hans hustru Sonia, och märkte att deras enda barn, lilla Daisy -
hade tagits från sin vagga när hon sov.
Desperata -
betalade paret lösensumman.
Men strax därefter hittades Daisy mördad av...
Ratchett, som då hette Cassetti.
Sonia Armstrong var gravid när hon fick nyheten.
Chocken gjorde att hon födde för tidigt.
Varken hon eller babyn överlevde.
Hur vet du det här, Poirot?
Eftersom John Armstrong själv berättade det.
Han skrev till mig och begärde hjälp.
Men närjag fick hans brev -
var det redan för sent.
Han hade hittats död, slquten.
Självförvållat.
"Du har Daisy Armstrongs blod på dina händer, du ska dö."
Och det gjorde du.
- Monsieur Poirot? - Ja, Michel?
Fru Hubbard vill tala med er. Jag försökte hindra henne.
Fru Hubbard. Ursäkta att ni fick vänta.
Huvudet fullt av vrede och munnen full av 0rd.
Det har ni rätt i. Jag har försökt säga det-
hela dagen.
Mördaren vari min kupé igår natt.
Jag trodde jag skulle bli mördad. Det visade sig -
att han tog Ratchett istället.
Jag vaknade och visste att det var en man i rummet.
Är ni säker på att det var en man?
Jag vet hur det känns att ha en man i sovrummet.
Jag sa till konduktören och han trodde mig inte.
Jag sa: "Titta på dörren mellan mitt och Ratchetts rum."
"Han måste ha gått igenom den."
Och mycket riktigt var den olåst.
Jag vet attjag låste den -
efter det Ratchett sade.
Han kom med ett ganska uppenbart närmande.
Har ni möjligen -
hört om kidnappningen av Armstrong?
Det kunde man inte undgå.
Morbida saker.
Barnets mördare, Cassetti, -
dog i natt.
Det var Ratchett.
Jag sa ju att han var en ond person.
Tror ni mig -
om mannen i mitt rum?
Jag vet att ni tycker attjag är fånig.
Men jag har bevis.
Den kommer från uniformen -
på en konduktör på Orientexpressen, -
men den kan ha fallit av Michel när han var i ert rum.
Jag saknar ingen.
Jag hittade den i fotändan, ovanpå täcket, -
i sängen därjag sov.
Vad kallar ni det?
Jag kallar det för bevis. Tack så mycket, fru Hubbard.
Har ni nånsin varit till Amerika?
En gång.
En kort resa flera år sen.
I vilket syfte?
- För att bekräfta en misstanke. - Vilken då?
Attjag inte skulle gilla det.
Jag erbjöds en post i Boston.
Sen åkte jag raka vägen till London.
- Var det Boston Ratchett kom ifrån? - Jag vet inte.
Det skulle inte vara rätt-
att fråga.
Fortsätt.
Jag Såg -
herr Ratchett senast vid klockan nio.
Jag hämtade kaffe och hängde upp hans kläder.
Ni har tandvärk, trorjag.
Jag har en utdragning bokad i London den här veckan.
Herr Ratchett insisterade på attjag inte skulle vänta längre.
Han sa att han var trött på att höra mina stön.
Denne sympatiska Ratchett, -
hade han för vana att dricka kaffe på kvällen?
Inte alls. Men han hade varit orolig på sista tiden.
Sa att han ville hålla sig vaken, speciellt i går kväll.
Han hittade ett brev i sin kupé.
Säg att det inte var ni.
Om jag skulle lämna något otrevligt på er kudde, sir, -
så skulle det inte vara ett brev.
Kañe.
En sådan -
proper och noggrann betjänt -
skulle aldrig tala till sin husbonde som ni.
Om inte han visste att hans karriär snart skulle få ett plötsligt-
slut.
Inte bara tandvärk, trorjag.
Lungorna?
Sköldkörteln.
Nu spritt till magen. Samma som min far, fem år yngre.
Några månader som mest.
"Går inte att operera", sa doktorn.
Och plötsligt varjag inte... rädd.
Jag tänker bara göra detjag vill härefter.
Jag säger vad jag tänker nu.
Kaffet.
Hans kopp var spetsad med barbital.
Ni kommer att säga att ni inte gjorde det.
Så klartjag inte gjorde.
När och varifrån hämtade ni kaffet och kopparna?
Från köket, sir.
Jag beställde det vid middagen att vara klart vid nio och det var det.
Vem som helst hade kunnat komma åt det.
Herr Masterman.
Jag beklagar tandvärken.
Jag älskar de små bakelserna.
Så, fröken Pilar Estravados, ni är missionär, -
men har arbetat som sjuksköterska, innan ni bytte yrke.
Det varjag skyldig Gud.
Stod ni i skuld till Honom?
Det var...
en tid då jag var svag, -
då jag tog mer än jag gav.
Gerhard Hardman.
Professor i teknik.
Det är vetenskap som kommer att vinna tillbaka Tysklands stolthet.
- Biniamino Marquez. - Herr Marquez.
Jag vill bli frikänd från allt samröre med brottet, -
så fråga mig vad som helst.
Vad som helst. Jag ljuger aldrig längre.
Lämnade ni kupén i går natt?
Bara en gång, för att hämta aspirin.
Fru Hubbard erbjöd mig tidigare.
Jag tackade nej, men närjag inte kunde sova -
gickjag och bad om det.
Min konferens är i Turin.
Jag är den enda österrikaren, vilket betyder att utan mig -
kommer diskussionerna att vara undermåliga.
Sen rymde jag från fängelset och mutade mig till USA, -
därjag svor att aldrig stjäla eneruugaigen.
Mina vänner, när människor litar på en, då köper de mer.
Italienarna är kor. Spanjorerna, får.
Belgarna...
Jag kommer till mitt rum som jag delar med den engelske butlern.
En fisk. Han stönar mycket.
Men han såg säkert mig sova hela natten till morgonen.
Jag borde nämna, -
ifall att det är relevant, -
att det var ett genant ögonblick.
Närjag gick till fru Hubbard -
öppnade jag först fel dörr.
Åh, ursäkta.
Vilken tid var det?
Det måste ha varit runt...
Ingen fara.
...tjugo före elva.
Det var intressant.
Så vittjag vet är ni den siste som såg Ratchett vid Iiv.
- Er bransch? - Bilar.
Jag har tre utställningslokaler.
Jag kom till Amerika utan något. Och nu...
Om det är sant, bekräftar fröken Debenham det.
Men det är sant.
Jag ljuger inte.
Kan fröken Debenham ha lämnat kupén utan att ni märkte det?
Nej. Jag sover mycket lätt.
Minsta ljud och jag sprätter upp.
Jag blev överraskad en gång.
Aldrig mer.
Nej, jag sa inte attjag är chaufför.
Fotografierna som ramlade ut från ert bagage, -
det fanns ett fint fotografi av en liten pojke med chaufförsmössa -
när han besökte pappa på arbetet.
Vem var ni chaufför åt?
Varför har ni valkar på händerna som en boxare?
Jag arbetar i farliga städer -
därjag inte får vara rädd.
Jag tränade för att slåss.
Men ni litar inte på er Gud längre, -
efter er överraskning?
Nej, ifall att Han är upptagen.
Gud är alltid upptagen.
Det är Masterman.
En döende man har inget att förlora.
Bravo, Bouc. Förutom problemet med herr Marquez -
som har bekräftat att hans rumskamrat -
låg och läste i sängen vid dödstidpunkten.
Om det var enkelt, skulle jag inte vara berömd. Nästa.
Fröken Debenham, -
har ni inget emot kylan?
För er har vi picknick.
Medan ni lät min rumskamrat genomlida trånga utrymmen. Jag förstår.
Välj en plats för att dra fram sanningen från varje misstänkt.
Få henne ur balans och låt mig frysa.
Listigt.
Kan ni skriva ner ert namn och adress, tack?
Blekt violett, förresten.
Fröken Estravados sa att ni frågade om färgen på hennes morgonrock.
"Mary Hermione Debenham."
Säger man någonsin Hermione?
Det är alltid Mary närjag inte kallas för fröken Debenham. Vänsterhänt.
Ovanligt, jag vet.
Ni kan inte ha er teori klar, om ni testar min handstil.
Vad tyckte ni om den döde?
Jag kan inte säga attjag tänkte på honom.
Jag ser inte poängen med frågan.
Förlåt mig, mademoiselle, för min originalitet.
Mänsklig natur är obstinat i sin komplexitet.
Det krävs rätta redskap.
De här är leksaker, inte verktyg.
Lägg undan dem.
Den direkta metoden? Parfait.
Kände ni doktorn Arbuthnot före resan?
Doktor Arbuth not?
Nej.
Men en sådan omedelbar attraktion?
Vi är inte i Amerika, -
fröken Debenham. Det finns inga lagar mot det ni känner.
Det finns inte heller lagar mot tystnad, mot vilken -
jag håller min...
Jag har aldrig varit till Amerika.
Fårjag fråga om några -
0rd jag snappade upp.
Ni och främlingen Arbuthnot, står varandra närmare än främlingar.
Ni sa: -
"Inte nu. När vi är klara. Då kan ingen komma åt oss."
Vad menade ni?
Tror ni attjag menade mordet?
För en man med en hammare är alla problem en spik.
Ni lever med brott.
- Ni ser ondska varje dag. - Inte alls.
Jag vet att den brottsliga handlingen är anomalin.
Jag tror att det krävs en fraktur i själen -
för att mörda en människa.
Jag frågar igen: Vad menade ni?
Som vi redan etablerat-
finns det ingen lag mot min tystnad.
Jaha.
Och sen, prinsessan Dragomiroff?
Efter middagen gickjag och lade mig.
Gud har välsignat mig med ett långt Iiv men har gett mig en dålig rygg.
Ungefär kvart i ett-
ringde jag efter fräulein Schmidt.
Hon gav mig en massage -
och läste för mig en stund. Sen soverjag.
Har ni varit bekant med -
en familj vid namn Armstrong?
De fick utstå en otrolig tragedi.
Jag beundrade Sonia Armstrongs mor, -
Linda Arden, skådespelerskan.
Århundradets talang.
Fröken Arden skulle bli regissör.
Hon skulle ha blivit den första kvinnliga mogulen på Broadway, -
om det inte varit för tragedin.
Och Linda Arden, är hon död?
Så gott som.
Hon lämnar inte längre sitt hem.
Daisy var min guddotter.
Hon var en...
Jag förstår inte hur det har med vårt problem att göra, detektiven.
Mannen som dödades i går natt, hans riktiga namn var Cassetti.
Mannen som mördade lilla Daisy Armstrong.
Jag förstår.
Jag erkänner attjag känner familjen, och nu är denne man död.
Sammanträffandet -
måste verka outhärdligt.
Jag kan gå med på ett sammanträffande.
Jag måste nu ställa några frågor till er fräulein Schmidt.
Nej. Det behövs inte.
Jag går i god för henne.
Det måste göras ändå.
Fräulein. Svara gärna på tyska.
Men hennes excellens förstår mig inte.
Det är poängen.
Är den här er? H för Hildegarde?
Den är för fin för mig.
Är det sanningen om igår natt?
Som hon sa. Hon skickade konduktören efter mig.
Sen återvände jag till min säng.
Såg ni någon när ni återvände?
Bara den andre konduktören.
"Den andre konduktören." Menar ni Michel?
Nej. En annan än den som väckte mig.
Var vänlig följ med mig.
Är ni säker att det inte var han?
Ja. Han var en liten man med ett kort skägg.
Det finns ingen annan konduktör.
Jag vet vad jag Såg-
Han hade en pipig röst och uniformen var likadan.
Jag misstänker att den saknade en knapp.
Sir, jag behöver genast er huvudnyckel.
Vi måste hitta en uniform och en röd kimono.
Tusentals fotografier, oändliga par sockor, -
morgonrockar i alla färger utom röda, -
och ingen insmugglad konduktörsuniform.
Har vi gått igenom alla passagerares bagage?
Allas, förutom greven och grevinnan Andrenyis.
Det är förbjudet att genomsöka deras väskor.
De reser med diplomatvisum.
Var annars kan den vara?
Det finns en sista resväska som vi inte kontrollerat.
Min egen.
Mördaren hånar mig.
Bra. Hans första misstag.
Och som natten måste följa dagen...
Nej, den är inte min.
Jag berättade om konduktören.
- Varför skulle jag...? - Nej, och det-
gör er kupé till det idealiska gömstället.
Voilá, knappen.
Och om en konduktörsuniform, -
varför inte en konduktörsnyckel?
Nu vet vi hur mördaren magiskt gick igenom låsta dörrar.
- Bourbon. - MacQueen.
Vad söker vi nu?
500 pund.
MacQueen hade också en Iiggare. Alla affärer med Ratchett.
Var finns den?
Poirot?
Bouc, håll alla inomhus!
Snälla, stanna!
Stanna där ni är.
Tack, mina herrar. Tack.
Var det MacQueen? Har du tagit din man?
Hur kunde han?
Jag dödade inte honom!
Du brände Ratchetts liggare, -
men den går ännu att läsa. Siffrorna stämmer inte, -
för ni hade stulit från honom.
Den är full av...
Vad är det engelska ordet? Smörkola?
- Smörja? - Smörja! Den är full av smörja!
Ni stal från honom!
Ni trodde ni skulle bli påkommen.
Därför dödade ni honom!
Ja.
Ja, ni har rätt, jag stal från honom.
Tusentals.
Jag visste att hans pengar var oärliga.
Vad gjorde det om jag tog lite av dem?
Men låt mig ställa en fråga.
Varför skulle jag slakta min pengako?
Jag gjorde det inte.
- Jag dödade honom inte! - Nej.
Han gjorde inte det.
Jag tror att hans alibi är att vi drack till småtimmarna.
Det är sant.
Jag såg honom dricka whisky och anmärkte på den sämre kvalitén.
Han gav mig en drink för att få mig att ändra mig.
Vi började bråka om politik. Han hade -
idiotiska åsikter om Stalin som jag rättade. Men han kan sin sprit.
Ett 0rd, monsieur.
Bekräftar ni att ni var med honom hela natten?
Vi rökte och pratade till närmare kl. 02.00.
Sådana vänner, han med cigaretterna och ni...
Ja, ni är den ende mannen på tåget som röker pipa.
Fårjag se er pipa och tobak?
Naturligtvis.
Och ni, doktor Arbuthnot, reser från Indien?
Förhör ni mig nu?
Var ni i Ratchetts kupé innan han blev mördad?
Absolut inte.
Det här är en av era piprensare, n'est-ce pas?
Om ni hittade den i den dödes kupé, sök någon annanstans.
Jag är doktor, sir. Jag botar folk. Jag skadar dem inte.
Ni måste ha arbetat hårt för att bli doktor.
Inte många av er ras får den möjligheten.
Middlesex Medical College tillåter en per klass.
Jag fick den äran 1924.
Jag var prickskytt under militärtjänstgöringen.
Skarpskytt.
Räddade en hel del officerare.
De såg ett sunt sinne med en stadig hand -
och understödde min utbildning.
Jag ser deras generositet som en skuld.
Kände ni överste Armstrong?
Jag kan ha känt två eller tre med det namnet.
Tommy i 60:e, -
- Selby Armstrong. - Jag menar John Armstrong.
Han hade en amerikansk hustru och hans barn blev kidnappat och dödat.
Har aldrig träffat honom.
När träffade ni fröken Debenham första gången?
När vi delade kupé från Kirkuk till Nissibin.
Hon säger inte detsamma och har gjort sig misstänkt.
Mary är en dam.
Dra inte in henne. Jag går i god för henne.
Så som ni gick i god för MacQueen?
- Ni lyssnar inte till reson. - Aldrig.
Ni har tur. Doktorn insisterar på att han inte lämnade er ur sikte.
Ser ni? Jag kunde inte ha gjort det.
Jo, det kunde ni.
Ratchett tog ett sömnpiller varje kväll.
Ni kunde lätt ha lagt barbital till den medicinen.
Göra detsamma med en av doktorns många drinkar -
och chansen att döda honom är möjlig.
Varför skulle jag göra det?
Vi har etablerat ert motiv.
Jag ska kanske föreslå ett annat.
En annan orsak, mer personligt.
"Advokat enligt utbildning, inte till Iäggningen."
Varför läste ni till advokat?
Var det för att blidka en älskad, men krävande far, -
som själv hade stora framgångar inom samma område -
och sen förlorade sin position?
Det fanns en berömd MacQueen, eller hur?
Distriktsadvokat i New Jersey, -
ansvarig för åklagarsidan i Armstrong-fallet.
De hade ingen misstänkt.
Pappa pressades att sätta åt en stackars fransk kvinna, -
ett hembiträde med svagt alibi, Susanne.
Han åtalade henne ensam för mordet.
Hon tog livet av sig.
Hon var oskyldig.
När bevisen började peka på Cassetti, var han långt borta.
De slet min far i bitar.
Jag kunde inte göra något för honom.
Ändå påstår ni att ni inte visste att Ratchett var Cassetti?
Nej, nej.
Men ni hittade honom.
Nej.
- Ni hittade honom. Utpressade honom... - Nej.
För att betala er fars skulder och få hämnd.
Nej, nej.
Nej. Det var inte...
Det var inte så...
- Någon sparkade in dörren... - Doktorn!
...och täckte över mitt ansikte.
Den här måste komma ut nu.
- Jag vill ha min väska. - Naturligtvis.
Den finns i min kupé.
Det finns inga fingeravtryck.
Mördaren gjorde sig av med mordvapnet.
Den är där!
Den träffade ingen lunga eller artär.
Hon har tur som lever.
Det har ni alla.
Ja, vilket geni!
Varför har ni inte löst fallet?
Ni måste ge mannen lite tid.
Jaha,-
jag kan inte ge så mycket mer. Jag har inget blod kvar.
Ja.
Anklaga herr MacQueen och den riktiga mördaren finns här.
En av er.
Jag vet inte vem det är. Jag sa inget.
Snälla, lämna mig ifred.
Spela något.
Mina vänner, spåret är röjt till morgonen.
Vänligen återvänd till era rum.
Jag sover här, -
där alla kan se mig och jag kan se alla.
Ni borde alla göra det. Spara på värmen.
Håll er inom synhåll till morgonen.
En mördare tvekar inte att döda igen.
Jag ska ge samma meddelande till paret Andrenyi, -
diplomatisk immunitet eller inte.
Om jag får, vill jag se era pass.
Jag måste prata med henne.
Det är en fettfläck på er hustrus namn.
Ni borde göra något åt det.
Elena mår inte bra.
Om ni inte tillåter mig meddelarjag jugoslaviska polisen -
och de kommer att gripa er båda.
- Hur vågar ni! - Älskling!
Älskling.
Ni ser lustig ut, monsieur Poirot.
Ser alla detektiver lika lustiga ut?
Ursäkta att jag väckte er, madame Ia Comtesse.
Jag är alltid vaken på natten.
På dagen soverjag.
Vissa är rädda för mörkret, men jag står inte ut med ljus.
Ni är alltid under inflytande av...
Barbital.
Barbital, barbital.
Jag tar hela oceaner av det.
Det är ingen idé att ljuga, älskling.
Han kan se rakt igenom oss.
Jag kan inte gå ut utan det.
Jag kan inte sova utan det.
Jag tar det mot mina rädslor.
Vad är ni rädd för?
Allting.
I passet står ert flicknamn som Goldenberg.
Judiskt?
Inte så judiskt. Mitt mellannamn är inte Maria.
Och ni är dansare som er man?
Nej, inte som min man.
Balettkåren.
Han är en stor talang.
Jag har överösts av passion och hårt arbete för att bli adekvat.
Ursäkta, jag måste lägga mig igen.
Är det er enda morgonrock?
Nej, jag har en till. Majsfärgad chiffong.
Jag gillar att prata med detektiver.
Man vet aldrig vad de kommer att säga.
Jag är speciellt bra på huvudstäder.
Min guvernant var pedantisk med geografi.
Är ni nöjd?
Jag är alltid nöjd närjag avslöjar en Iögnare.
Madame, ni heter inte Elena. Det är Helena.
Trots era klumpiga försök att ändra det här och på ert bagage.
Min man hörde om ett bevis som hittades, -
en näsduk broderad med "H" och ville inte se mig inblandad.
Så vi ändrade det. På bagaget och i passet.
Det är inget brott att hålla sig undan trubbel.
Ändå blir det trubbel.
En intressant detalj iArmstrong-tragedin -
är hur många som sårades av den.
Den yngre systern.
Skådespelarens mor, -
med scennamnet Linda Arden.
Jag antar att hon också var av judisk börd, -
och troligen tog ett scennamn?
Är det för Iångsökt att föreslå -
att hennes riktiga namn var Goldenberg?
Speciellt när vi hittar en ung kvinna i samma ålder -
som hennes överlevande dotter, -
som Ieveri rädsla?
System till Sonia Armstrong.
Ut!
Jag hör oljud och jag springer. Precis i tid.
Ni måste tro att greven och grevinnan är mördarna.
Greven är beskyddande. Grevinnan kan inte döda en spindel.
Och ni kan sluta med den här charaden.
Ni är inte österrikare, inte tysk eller professor.
Men en bra imitatör. Baserades det på någon ni känner?
En lokal slaktare därjag växte upp var tysk.
Bra man, fin accent.
Vad avslöjade mig?
Ni sa "Tur-in..." -
med betoning på fel stavelse för en stolt och korrekt tysk.
"Tu-reen."
Ni är skarpsinnig, det hållerjag med om.
Herr professor Gerhard Hardman -
är min täckmantel.
Ursäkta för skämten om färgade.
Jag är halvjude själv.
Cyrus Bethman Hardman.
Är ni en Pinkerton-detektiv?
I 30 år.
Jag vari Stamboul när kontoret telegraferade.
Ratchett bad om någon att bevaka honom och erbjöd tredubbel övertid.
Jag hade tur som var där.
Han sa attjag skulle hålla utkik efter en liten, mörk man med pipig röst.
Jag bevakade korridoren -
hela natten genom en springa i dörren.
En skurk -
skulle vara tvungen att gå förbi mig.
Jag svär på det.
Svär ni också på -
era trettio år som Pinkerton-detektiv, -
eller skulle ni ljuga för mig igen, -
och förneka att ni var polis först?
Er pistol, det brokiga pistolgreppet, den blå färgen, -
producerad för Police Positive edition.
Producerad 1927.
Det finns inget slut på Iögnerjag får höra.
Ni kan lämna er pistol när ni går.
Från platsen i hans kupé -
hade det varit omöjligt att missa.
Om inte Ratchetts dörr var öppen -
så som Pilar Estravados påstår att hon öppnade den.
I vilket fall någon kunde ha -
varit dold från hans synvinkel.
Min älskling Katherine.
Det här är ett avskyvärt brott, -
och jag har fastnat, min Katherine.
Jag hittar inte sprickan i väggen.
Varför undgår en av dem mig?
Jag har alltid varit-
så säker.
Alltför säker.
Men nu ärjag mycket ödmjuk. Och jag säger som ett barn...
attjag inte vet.
Jag är rädd, min Katherine.
Mina ursäkter, mina damer och herrar.
Det är inte säkert ombord medan loket sätts på rälsen.
Vi får vänta i tunneln. Tack.
Vart tar de hundarna?
De blir glada.
Det är inte rätt.
De får sträcka på benen.
Nej, det är inte rätt.
Det är iskallt!
Sitter vi fast?
Frågade ni efter mig?
Ännu ett förhör?
Nej då. Jag tycker om ert sällskap.
Merci, Bouc.
Varsågod.
Jag har en lista på tio frågor som jag inte kan besvara -
och tåget ska strax gå.
Ni är klarsynt -
och jag tänkte att ni kan komma med en insikt.
"Näsduken. Piprensaren."
"Den röda kimonon. Uniformen."
"Tiden som vaktpost."
"Mördades han då? Tidigare eller senare?"
"Av en person eller fler?"
Ilvem?"
Tyvärr, jag kan inte hjälpa er.
Det finns kanske en elfte fråga som ni inte ännu vet om, -
som ger er svaret på de andra.
Kanske.
Jag kan lätt peka ut grevinnan Andrenyi.
Jag upptäckte att hon är Sonia Armstrongs syster.
- Är ni säker? - Ja.
Jag misstänker att hon är oskyldig.
Kanske.
Så många har ljugit för mig och verkar inte ha något emot det.
- Ni gjorde det själv så lätt. - Jag?
Ni sa att ni aldrig varit till Amerika.
Ni dolde också att vid tragedin -
så bodde ni hos Armstrong -
som guvernant till deras dotter. Och det vet ni.
Jag måste tänka på min inkomst.
En flicka förhörd i samband med ett mordfall...
Ingen familj skulle anställa mig.
Fröken Debenham, ni planerade att mörda Ratchett.
Och skickade efter grevinnan att bevittna det.
Den Helena ni känner skulle kanske återvända om hon såg honom död.
Er rumskamrat somnade aldrig.
Ni drogade henne. Men barbitalen gav bara huvudvärk.
Hon bad om en aspirin -
då konduktören var på stationen, -
då kusten till slut var klar -
och ni kunde gå osedd in i Ratchetts kupé.
Ni älskade Daisy Armstrong. Ni mördade Cassetti.
Cassetti var ett svin.
Han förtjänade att dö.
Hon mördade honom inte.
Det varjag.
Mary:
Jag kan inte låta dig ta skulden -
för det jag gjorde.
Mary, snälla, gå.
John Armstrong var min bästa vän, min befälhavare.
Han trodde på mig.
Han skickade mig till medicinskola, gav mig en framtid.
Cassetti förintade honom.
I min sorg hittade jag Mary.
Sen hittade jag Ratchett.
Vår plan var att avslöja honom för polisen, det var det ni hörde.
Men närjag såg hans ansikte, -
då visste jag att han inte förtjänade en rättegång.
Så ni drogade MacQueen.
Ni ändrade tiden på armbandsuret -
så att ni kunde ljuga om tidpunkten för dödsfallet.
Jag kunde inte låta Mary bli anklagad.
Eller MacQueen.
Mina synder är för mig att betala.
Jag är soldat.
En soldat dödar för att skydda.
Och nu, herr Poirot, måste jag skydda mig från er.
Varför är ni inte död ännu?
Poirot?
Mina herrar, stanna!
AIIa passagerare måste tillbaka ombord på tåget.
Ni flyttar er -
bort från tåget -
tills jag säger åt er att komma tillbaka.
Ni säger era lögner -
och ni tror att ingen förstår det.
Men det finns två personer som vet.
Ja, två personer.
Er Gud, -
och Hercule Poirot.
Det är dags att lösa fallet.
Doktor Arbuthnot frågade mig varförjag inte var död än.
Han visste naturligtvis svaret.
En skarpskytt som inte dödar på nära håll?
Ditt skott var inget misstag. Det var menat att skada mig.
Ni kunde inte mörda mig, för ni är ingen mördare.
Ingen av er är mördare.
Ändå måste någon vara det.
Det finns två möjliga lösningar på det här brottet.
En svår, för det stämmer med de flesta, men inte alla fakta, -
och en annan -
mer komplex.
Den första lösningen.
Ratchett hade fiender.
En okänd mafioso smyger sig ombord i Vinkovci -
medan MacQueen och Arbuthnot går ut.
Utrustad med uniform och huvudnyckeln, knivhugger han Ratchett.
Han går ut genom fru Hubbards vagn och flyr.
Nej.
Nej, nej. Det fungerar inte.
Varför gömma uniformen?
Vem drogade Ratchett?
Eller knivhugger fru Hubbard?
För tusan!
Så jag undrar, vem drar fördel?
Brottet är mordet på en mördare.
Fördelen är kanske, -
ett minskat lidande.
För att tysta en röst i huvudet som förhindrar sömn.
Det finns en mördare bland oss.
Så...
Vi har doktor Arbuthnot, en tacksam vän till överste Armstrong.
Han träffar och finner tröst i guvernanten Mary Debenham, -
som varit nästan som en mor för den lilla flickan.
Och så nära fru Armstrongs lillasyster, -
Helena Goldenberg, -
gift med en mäktig man som kan vara våldsam.
Vi reser också med Daisys gudmor, -
som äger -
den monogramförsedda näsduken som hittades på brottsplatsen.
Bokstaven "H" i det ryska alfabetet uttalas
Natalia Dragomiroff.
Och hennes hängivna hembiträde med kokkunskaper?
Vem var hon på sin tidigare anställning? Fårjag föreslå Armstrongs kokerska?
Men vi är inte klara än.
Barnsköterskan som tog hand om Daisy, -
hennes nyfunna religiösa nit kommer från skulden i att låta barnet-
bli kidnappat. Det var ni, eller hur, -
ihennes rum den natten då Ratchett kom in genom fönstret?
Tog ni ett glas för mycket till middagen den kvällen?
Har ni anklagat er själv sen dess -
för att ni inte kunde hindra honom?
Hon visste inte om något annat än vänlighet-
och kärlek, förrän...
Förrän jag...
Ni behöver inte gissa om mig, sir.
Jag var överste Armstrongs kalfaktor i kriget.
Och senare hans betjänt i New York.
En mycket fin man.
Skulle hans chaufför hålla med?
Var det ett banklån, borgat för av Armstrong, för hans bilimperium?
Han står i tacksamhetsskuld resten av livet.
Hur är det med Pinkerton-detektiven, en gång en polis -
förordnad till Armstrong-fallet.
Och han blir fäst vid någon, för det finns ännu ett offer.
Ni blev förälskad i hembiträdet innan hon blev falskt anklagad.
Ni slutade hos polisen när ni fick se -
parodin på rättvisa -
då MacQueens far insisterade på att hon skulle gripas.
När hon tog sitt Iiv.
Nej! Nej!
Susanne var så vänlig.
Och hon föll för mig.
Gammal och redan grå. Jag sa att hon kunde få någon bättre, -
men där var hon, -
i tid till varje dejt.
Varför är tåget -
så fullbokat på vintern? Varför så inkonsekventa huggsår?
Varför så många bevis? Varför...
Varför konduktören?
Pierre Michel från Avignon -
som förlorade sin syster, -
det anklagade hembiträdet, -
Susanne Michel.
Bara en själ kan påstå att hon förlorat mer än ni alla.
Den tragiska Linda Arden, -
mor till Sonia, -
Daisys mormor.
Pensionerad från scenen, -
förutom en sista föreställning.
Ni är en mycket skarpsinnig man.
Ett mord borde ha ett offer.
När Ratchett dödar Daisy Armstrong -
krossas ett dussin Iiv, deformeras, avslutas.
De kräver rättvisa!
Av alla dessa sårade själar måste vi till slut besvara frågan, -
vem bland dem är en mördare?
Vem plockar upp kniven? Svaret är...
Inte en enda av er kan ha gjort det.
Inte ett par.
Det kan bara ha gjorts, -
av er alla.
Tillsammans.
Till och med när Iavinen förändrar allt, -
liksom detektiven, måste planerna ändras.
Kimonon, uniformen.
En anmärkningsvärd improvisation, doktorn som kan såra utan att döda.
Alla har sin egen del att spela.
Gör det.
Det var min plan.
Jag anlitade dem.
Hardman spårade upp Cassetti.
Jag skickade MacQueen att arbeta för honom, och sen Masterman.
MacQueen kunde ordna att han reste den dag Michel var i tjänst.
Herr Ratchett?
Det är ingenting.
God natt.
Så gick det till.
För den oskyldigas död.
Ett liv för ett liv.
Hämnd.
Ingen utom jag borde hängas för det här.
Det var min plan!
Säg till polisen att det varjag, ensam.
Jag har inget Iiv kvari mig.
Nu har de en chans.
Helena, trorjag -
har en chans.
De kan -
fortsätta leva, -
finna glädje, -
någonstans.
Låt det ta slut med mig.
De är inga mördare.
De är bra människor.
De kan bli bra igen.
Det var rätt, det var fel.
Nu är detdu.
Jag kan inte döma det här.
Ni måste besluta.
Om ni önskar gå straffria för ert brott, -
så måste ni begå ännu ett.
Jag ska inte hindra er.
Du kan inte låta dem döda dig.
Ge min kropp till sjön, och ni går oskyldiga av på stationen.
Ni måste tysta mig.
Bouc kan ljuga.
Jag kan inte.
Gör det! En av er!
Gör det inte.
Jag dog redan med Daisy.
Nej!
Ni sa att er roll var att finna rättvisa.
Vad är rättvisa här?
Ibland räcker inte lagen.
Var finns ert samvete?
Begravt med Daisy.
Min käre överste Armstrong.
Äntligen kan jag besvara ert brev, -
med tanken i mitt huvud och känslan imitt hjärta, -
att ni någonstans kan höra mig.
Jag har nu upptäckt sanningen ifallet och det är-
djupt oroande.
Jag har sett en mänsklig själ krossas.
Så många trasiga liv, så mycket smarta och vrede, -
som ger efter för giftet som finns i djup sorg, -
tills ett brott blir många.
Jag har alltid velat tro på att människan är rationell och civiliserad.
Min existens vilar på detta hopp, -
på ordning och metodik och de små grå cellerna.
Men nu är jag kanske ombedd -
att istället lyssna -
på mitt hjärta.
Mina damer och herrar, -
jag har förstått att i det här fallet kan inte rättvisan -
vägas jämt.
Och jag måste lära mig -
att leva med obalansen.
Det finns inga mördare här.
Bara människor som förtjänar en chans att läka.
Polisen har accepterat min första lösning på brottet, -
den ensamma mördaren som flydde.
Jag lämnar tåget här för formaliteterna.
Ni är alla fria att gå.
Och jag hoppas ni finner frid.
Måtte vi alla få det.
Hej-
Jag söker en herr Poirot. Han behövs för ett viktigt ärende.
Han är på semester.
Kassner-fallet igen?
Nej, sir, mycket värre.
Jag måste genast ta med honom till Egypten.
Det har skett ett mord vid Nilen.
Är ni detektiven?
Ja.
Jag är detektiven.
Kan ni rätta till er slips?
Vi ses vid bilen.
Här, sir.
Ansvarig utgivare: Hansi Mandoki
Distribution: Twentieth Century Fox Sweden AB
Översättning: Ulrika Lindfors-Davis, Deluxe